Гостинність казахів — норми етикету чи особливість культури кочового народу? Правила прийому гостей характеризують етнос казахської народності: для казахів відмовити подорожньому в їжі та крові вважалося гріхом. Знання про традиції та звичаї прийому гостей допоможуть оцінити багатство культури казахстанців.
Казахська культура щедра на традиції та звичаї. Серед іншого славиться гостинність казахського народу. У казахів протягом століть формувалося особливе ставлення до подорожніх і запрошених гостей. Їх завжди зустрічали з розпростертими обіймами, особливою привітністю і щедрими частуваннями.
Казахський народ вів кочовий спосіб життя, тому з розумінням і повагою ставився до мандрівників. Таких людей завжди з радістю зустрічали в казахських юртах.
Традиція теплого прийому гостей називається «конакаси». Казахи саджали гостей у юрті на почесні місця. Відразу ж приступали до трапези:
За старих часів такий привітний прийом був буденністю. Якщо господарі не виявляли гідної пошани гостю, то одразу засуджувалися суспільством. Предки вірили, що гріх одного казаха падав на весь рід. Тому казахський народ трепетно ставиться до традицій прийому і суворо шанує правила гостинності.
Традиції та звичаї казахського народу, пов’язані з прийомом гостей, передаються з покоління в покоління. Здавна казахи з особливим трепетом ставилися до етикету. Особливу увагу приділяли привітанню гостей:
Гість, якого радо прийняли казахи, у відповідь дякував за теплий прийом. Господар наприкінці застілля міг попросити подорожнього заспівати пісню або виконати композицію на музичному інструменті. Як правило, гості виконували імпровізацію. Така традиція називається «конаккаде».
Ще є обряд «ат мінгізіп шапан жабу», який пов’язаний з особливо важливими і почесними гостями. Його суть — подарувати тому, хто завітав у дім, коня або дорогий і вишуканий чапан — халат, зшитий із верблюжої вовни та ситцевої підкладки.
Подарунки не обмежувалися конем і халатом. Господарі дарували соболину шубу, верблюда, шаблю, перський килим та інші цінні речі. Така традиція вже називається «бес жакси», що в перекладі означає ‘п’ять цінних речей’.
Гостинність казахів поширювалася і на сусідів, які щойно переїхали на нове місце проживання. З давніх часів збереглася традиція «ерулик», пов’язана з прийомом новоселів.
Їх обов’язково запрошували на вечерю або обід, щоб ближче познайомитися. Новачкам так було легше влитися в нове оточення. У сучасному світі ця традиція, як і раніше, живе в сім’ях, які проживають у багатоквартирних будинках.
Казахи — гостинний народ, про що свідчать такі звичаї:
Традиції казахського народу, що описують гостинність, пов’язані з частуванням гостя. Накривали святковий стіл — дастархан. Під час застілля діяли певні правила, як розсадити гостей.
Казахські традиції вимагають, щоб за столом господарі розташовували тих, хто увійшов до будинку, в особливому порядку. У цьому делікатному питанні враховувалися такі чинники:
Під час розсаджування гостей дотримувалися таких звичаїв:
Гостя не прийнято було питати про те, хто він, звідки, з якими намірами прийшов. Насамперед, той, хто прийшов у дім, повинен втамувати спрагу і голод, а тільки потім всі питання.
Відмінні риси дастархана — щедрість і багатство. Той (бенкет) традиційно проводився в аулі:
До свят казахи готувалися по-особливому. Було заведено приходити в гості зі смачними подарунками — «шашу». Це були баурсаки, солодощі та печиво, курт, іримшик.
Дастархан нерідко проводили з нагоди неприємних подій чи скрутних обставин, у які потрапили сусіди. Проводили «умі салу» — надавали допомогу сусідам, якщо потрібно було зробити щось масштабне, як-от збудувати будинок. Скликали родичів і знайомих, щоб швидше звести житло. Після важкої праці господар пригощав помічників.
Також є й інші звичаї в казахів, пов’язані з бенкетами:
Дастархан накривали на свята, які були приурочені до господарських робіт. Початок жнив називався «кирман майлар», а закінчення — «сабан той». У перший день зимів’я відзначали «жұрт майлар», а перший день доїння кобил — «біє бау».
Таких свят було багато, але об’єднувало їх одне — збирали рідних, близьких і всіх охочих розділити з господарями святковий настрій.
У казахській культурі нерідко зустрічається негласний закон, за яким гостя прирівнюють до посланця Божого. У стародавні часи тих, хто не дотримувався правил етикету і традицій гостинності, карали штрафами.
Про гостинність казахів розкажуть прислів’я, що передають глибокий посил традицій:
Қонағыңнын алғысы алтыннан қымбат.
(Подяка гостя твого, дорожча за золотий подарунок його).
Сийли қонағың келсе, ітіне сүйек таста.
(Якщо прийшов шановний гість, і собаці його кинь кістку).
Қонақты сөзбен тойғыза алмайсын.
(Гість не буде ситий словами).
Қонақ келсе, ет пісер, ет піспесе, бет пісер.
(Коли гість приходить, м’ясо господар готує, якщо м’яса не має — обличчя господаря червоніє).
Қонағыңның алтынын алма, алғысын ал.
(Золото в гостя не прости, а краще подяку проси) .
Завдяки культурному коду, казахів вважають одним із найбільш доброзичливих і гостинних народів світу. Сьогодні багато хто наслідує культурні традиції предків. І це показує зв’язок поколінь і повагу, з якою казахи ставляться до своєї культурної національної спадщини.
Унікальна добірка новин від нашої редакції
Уявіть собі кімнату, наповнену сміхом, яскравими кольорами та безмежною уявою. Це світ іграшок для дівчаток…
Уявіть собі світ, де кожна людина почувається впевнено та комфортно у своєму тілі, незалежно від…
Батуты – это универсальное спортивное оборудование, используемое для фитнеса, развлечений и профессиональных занятий спортом. Все…
2 вересня 2024 року виповнюється 15 років з дня запуску Київської міської електрички. За цей…
Гей, любителі українського слова! Маю для вас гарячу новину прямо з літературної кухні. Наш славетний…
Ну що, друзі, здається, Бородянка вирішила змінити свій статус. З селища міського типу - та…